Uploaded by Sylvesteri
KORPPI
Kerran, kun ma raukeasti tutkin keskiyöhön asti -
kirjaa, jossa polvet menneet seuloo salatietojaan, -
kuului koputusta jostain, havahtuin ja päätä nostain, -
mietin, liekö kammioistain ääni moinen tullutkaan.
Ulkona kai seisoo joku oveani kolkuttain.
Myöhä vieras on se vain.
Unhottaa en voi ma tuota, lieden kylmenevän luota, -
joka hiille sammuessaan varjonsa loi lattiaan.
Varroin päivän pilkahdusta, kirjoista hain lohdutusta, -
mutta kauas murhe musta mieleni vei harhaamaan.
Ah, Lenore, suloimmyt mailla enkelten nyt on.
Täällä tyhjyys pohjaton.
Kahistessa uutimien talven viiman tuutimien -
jouduin valtaan hurjan kammon, kuin en ennen milloinkaan.
Vihdoin sentään pois sen hääsin, tunteitteni herraks pääsin, -
kun ma kauan hoin ja sääsin: kohta siitä selvän saan.
Ulkona kai seisoo joku oveani kolkuttain.
Myöhä vieras on se vain.
Lenore. Palaa luokseni, Lenore.
Toin pyytämäsi pikarin lämmintä maitoa, isä.
Kiitos, kultaseni.
Lenore on ollut manan mailla yli kaksi vuotta.
Olet nuori, Estelle. Nuoret eivät ymmärrä surua.
Sinulle hän oli vain äitipuoli, mutta minulle...
Lenore oli koko elämäni. - Otan osaa.
Hyvää yötä. - Hyvää yötä, kultaseni.
Sisään.
Peremmälle vain!
Jopas nyt jotakin.
Haluatko tulla sisälle?
Sisään se kai pyrkii.
Tule sitten.
Kuka sinut lähetti luokseni?
Oletko jokin tuonelan tummasiipinen airut?
Vastaa, hirviö. Kerro ja totta haasta, -
olenko sulkeva syliini säihkyvän immen, mi Lenoreksi mainitaan?
Hitostako minä tietäisin? En ole mikään ennustaja.
Olen umpijäässä.
Tarjoapa vähän viiniä.
Älä nyt vain toljota siinä. - Tuo ääni...
Tuleeko sitä viiniä? - Tottahan toki.
Tässä olisi lämmintä maitoa. - Maitoa? Oksettavaa!
Untahan tämän on oltava.
Vauhtia nyt.
Tässä. - Itsekö minun pitäisi lasia pidellä? Millä muka?
Antaa olla.
Makoisaa.
Jopas nyt jotakin. - Ällistelyt sikseen.
Keskity siihen, että palautat minut oikeaan muotooni.
Oikeaan muotoosi? - Luulitko, että synnyin korpiksi?
Nyt keksin. Sinut on loitsittu.
Kauan kestikin älytä.
Pannaan toimeksi.
Tee jotain.
Mitä pitäisi tehdä? - Palauta minut oikeaan muotooni.
En vain kerta kaikkiaan osaa. - Voi ei.
Sattuuko sinulla olemaan kuivunutta lepakon verta?
Anteeksi kuinka? - Lepakon verta.
Kuivunutta tai kuivattua lepakon verta. - Ei ole.
Olisiko hirtetyn heittiön kahleita?
Entä hyytelöityjä hämähäkkejä, jäniksen ihraa -
ja vainajan hiuksia?
Ei meillä sellaisia säilytetä.
Olemme kasvissyöjiä.
On siinäkin velho.
Tämä on jo liikaa.
Hetkinen. - Niin?
Mainitsemiasi perustarvikkeita voisi olla isäni vanhassa laboratoriossa.
Etkö tiedä? - En.
En ole käynyt siellä sen jälkeen, kun isä kuoli yli 20 vuotta sitten.
Mennään katsomaan. En halua pysyä korppina lopun ikääni.
Pahus että sulat kutittavat!
Pyytämäsi aineksetko muuttavat sinut takaisin...
Mikä olit aiemmin? - Viis siitä! Mennään nyt.
Outoa olla täällä taas näin monen vuoden jälkeen.
Onko vielä pitkä matka? - Ihan lyhyelti enää.
Mitä kaikkea pitikään olla?
Kuivunutta lepakon verta, hirtetyn kahleita, jäniksen ihraa, uutettua...
Hitaasti. Yksi kerrallaan, kiitos.
Mitä nyt taas? - Ei mitään.
Mitä siinä on?
Vauhkon hevosen sisälmyksiä.
Ei, pane se pois.
Mitäs siinä on? - En saa selvää.
Vilkaise sitten sisään.
Mitä siellä on?
En oikein välitä puhua siitä.
Taisit mainita vainajan hiukset. - Se on tärkeimpiä ainesosia.
Nyt sitten toimeksi.
Olet sekoitellut tarpeeksi.
Lisää korppikotkan kieli.
Vauhtia. En ole hitaampaa velhoa nähnyt.
Resepti on todella hankala.
Tuleeko vielä muuta?
Onko hyytelöidyt hämähäkit jo lisätty? - On.
Entä valkean kärpän silmä? - On.
Ethän unohtanut vainajan hiuksia? - En.
Valmista tuli. Ojenna kattila tänne.
Et kai juo sitä?
En kyllä ajatellut kylpeäkään keitoksessasi.
Ei yhtään hassumpaa.
Tohtori Craven. Tohtori Korppi, siis Bedlo.
Bedlo? - Ettekö muista minua?
Tapasimme vuosia sitten velhojen kokouksessa.
Niin tosiaan.
Kaikki meni näköjään hyvin. - Niin.
Katsokaa, mitä teitte minulle.
Katsokaa nyt, mitä teitte! - Minuako syytätte?
Ketä muutakaan?
Tehän taikajuoman valmistitte. - Teidän reseptillänne.
Resepti oli oikea, mutta juomaa ei ollut tarpeeksi.
Voin vain valmistaa lisää.
Pankaa sitten toimeksi! - Hyvä on.
Katsotaanpa.
Hyytelöityjä hämähäkkejä. Niitä onkin tässä.
Kuivunutta lepakon verta.
Vai kuivattuako mieluummin? - Ei väliä.
On tämäkin ilta!
Voi sentään. - Mitä nyt taas?
Vainajan hiukset ovat lopussa.
Hakekaa sitten lisää.
Mistä? - Hautausmaalta tietenkin.
Tähän aikaan yöstäkö rikkoisin hautarauhaa?
Mieluummin jätätte minut tällaiseksi. - En tietenkään.
Olen pahoillani.
Lähdetään hautausmaalle. - Se ei ole tarpeen.
Isäni on haudattu suvun hautaholviin.
Hän tuskin pahastuisi, -
jos leikkaisin tupsun tai pari hyvään tarkoitukseen.
Miksi pahastuisi? - Aivan.
Mennäänpä sitten.
Miten muuten päädyitte noin tukalaan tilanteeseen?
Kävi vähän nolosti.
Olette varmaankin kuullut tohtori Scarabuksesta.
Scarabuksesta? Taivaan vallat.
Hänkö muutti korpiksi? - Kuka muukaan.
Miten se tapahtui? - Kutsuin itseni hänen linnaansa illalliselle.
Velhojen veljeskunnan jäsenenä tietenkin. Scarabus on suurmestari.
Olette kai kuullut veljeskunnasta. - Kyllä vain.
Isäni toimi veljeskunnan suurmestarina 27 vuotta.
Scarabus kilpaili hänen kanssaan vallasta koko ajan.
Sitä en tiennytkään.
Juuri niiden vuosien kipeiden muistojen takia -
en ole katsonut asiakseni liittyä veljeskuntaan.
Jos isänne oli suurmestari, -
voisitte vaatia titteliä suoran perimysjärjestyksen nojalla.
Ei, taivas varjele.
Teen mieluummin taikojani omassa rauhassa kotona.
Teiltä jäi kesken tarina korpiksi muuttumisesta.
Tulin juoneeksi liian paljon viiniä.
Aloin syytää solvauksia ja epäillä Scarabuksen kykyjä. - Niin?
Haastoin hänet kaksintaisteluun.
Taikamittelöönkö? - Se oli täysin epäreilu.
Kun laitoin taikavälineitäni valmiiksi, -
Scarabus viuhtoi vain muutaman eleen käsillään.
Hänkö käytti loitsuun vain käsiään? - Mitä siitä?
Hän on etevämpi kuin osasin kuvitellakaan.
Vielä mitä! Hän huijasi. - Ei suinkaan, tohtori Bedlo.
Käsielein loitsinta on edistyneintä taikuutta.
En ole alkuunkaan samaa mieltä.
Jos olisin ollut selvin päin, vaikka harvoin satun olemaan, -
kaksintaistelussa olisi käynyt aivan eri tavalla.
Saatte nähdä, että kostan vielä.
Kehotan teitä koko sydämestäni -
pysymään poissa Scarabuksen linnasta!
Hautaholvia on kai hankala siivota. - Käyn täällä hyvin harvoin.
Kiitos.
Anteeksi.
Suo anteeksi, isä.
Pidä varasi.
Mitä hän sanoi?
Hän kehotti minua pitämään varani.
Minkä takia? - En tiedä.
Meidän on parasta lähteä. - Niin.
Älkää unohtako hiuksia.
Nopeasti nyt!
Pidä varasi.
Hautaholvissa sattui pienoinen yllätys.
Se oli tosiaan odottamatonta.
En ymmärrä, miksi isä palasi kuolleista.
Mitä ihmettä hän kehotti varomaan? - Kunpa tietäisin.
Kunpa tietäisin. - Niin.
Mokoma maito! - Olen pahoillani.
Minun on palattava tänään tohtori Scarabuksen linnaan.
Pyydän teitä hartaasti pysymään sieltä poissa.
Hän on takavarikoinut kaikki taikavälineeni. Haluan kostaa.
Scarabus on liian voimakas. - Tulkaa sitten mukaan.
En halua olla hänen kanssaan minkäänlaisissa tekemisissä.
Miksi täällä on tuon naisen kuva? - "Tuon naisen?"
Tuo nainen oli vaimoni.
Taisi jättää teidät. - Ei todellakaan!
Mitä hän sitten teki tohtori Scarabuksen luona? - Mitä?
Mahdotonta. Vaimoni kuoli yli kaksi vuotta sitten.
Näin hänet siellä. Tänä iltana.
Ei... Voi ei.
Säilytän vaimoni tomumajaa täällä. - Missäpä muuallakaan.
Saanen auttaa. - Kiitos.
Vannon, että näin hänet Scarabuksen luona tänään. - Ei.
Näitte jonkun muun. - Hän se oli.
Mahdotonta.
Ellei sitten... - Mitä?
Ellei Scarabus ole ottanut vaimoni henkeä hallintaansa.
Miksi olisi? - Kostaakseen Cravenin suvulle.
Tästä häväistyksestä on tehtävä loppu.
Tulette siis mukaan. - Pakko minun on tulla.
Lenoren piinatun sielun tähden.
Eikä sitten unohdeta taikavälineitäni. - Ei.
Tohtori kutsui. - Vaunut lähtövalmiiksi välittömästi, Grimes.
Te tarvitsette lämmikettä.
Tarkoitin vaatteita.
Katsotaan täältä.
Tässä olisi... - Musta väri on alkanut tympiä.
Suokaa anteeksi.
Entä tuo punainen? - Hieman korea.
Näyttää hyvältä.
Oikein kaunis. Kiitos.
Vähän turhan pitkä. - Pahoittelut siitä.
Kokeillaan tätä.
Se on hyvä. Kiitos.
Pitkähköt hihat. - Voin kääriä niitä.
Tämä pitää lämpimänä. - Niin.
Oikein mukava. - Kas noin.
Kannattaa laittaa hattu päähän. - Kovin huomaavaista.
En näe liinan läpi. - Sitä käytetään huivina, tohtori.
En halua kuristua hengiltä. - Anteeksi.
Kokeilkaa tätä. - En pidä materiaalista.
Kävisikö tämä? - Sopii hyvin vihreään asuuni.
Hieman liian iso. - Aivan, kokeilkaa tätä.
Mikä tahansa kelpaa. Tämä on ihan hyvä.
Isä. - Niin, kultaseni?
Lähdetkö näin myöhään ulos? - Kyllä vain.
Tohtori Bedlo, tässä on tyttäreni Estelle.
Tohtori Bedlo. - Hauska tutustua.
Minne menet? - En voi kertoa.
Kaavailet jotain vaarallista. - En suinkaan. Mennään, tohtori.
Tulen mukaan. - Etkä tule.
Ei mitään syytä huoleen. Uskokaa pois.
Tohtori. - Isä!
Isä!
Herää, isä!
Älkää jättäkö meitä. - Pelastukoon ken voi!
Herää, Erasmus.
Miksette tee mitään? - Tehkää itse jotain.
Ilman välineitäni...
Oletko kunnossa? - Isä.
Miten teitte tuon? - Tuonko?
Ei kummoinen loitsu. - Miten niin?
En ole kuunaan nähnyt noin ilmiömäistä temppua. - Kiitos.
Ei, tohtori Bedlo.
Mitä tapahtui? - Kysytkin vielä, mielipuoli!
Mitä tosiaan tapahtui, Grimes?
Suuntasin tallille. Miten minä tänne päädyin? - Etkö muista?
Viimeinen muistikuvani on, että päätä poltteli. - Poltteli?
Sillä ei nyt ole väliä, Grimes. Laita vaunut lähtövalmiiksi.
Miten niin ei väliä? Hän miltei tappoi meidät.
Ei muuta, Grimes. - Selvä.
Päästitte menemään. - On selvää, ettei Grimes tiedä, mitä tapahtui.
Hän joutui selvästikin jonkin pirullisen mielenohjailun uhriksi.
Hölynpölyä.
Scarabusko? - Niin.
Hänen linnaansa minun täytyy mennä. - Sitten tulen kyllä mukaan.
Tyttärestänne ei ole apua. - Onko vaihtoehtoa?
Mitä jos Scarabus hyökkää uudestaan?
Minäkin laitan lisää vaatetta. En halua vilustua.
Pitelehän tätä.
Poikani Rexford.
Tässä on tohtori Craven ja tytär... - Estelle.
Neiti Estelle.
Hauska tutustua. - Eikö puhukin hienosti ranskaa?
Nyt ulos täältä.
Olen etsinyt sinua, isä. - Hyvä. Ala kalppia, meillä on kiire.
Entä äiti? Hän haluaa sinut kotiin.
Miksi? - En tiedä.
Hän käski pitää silmällä visusti, kun olen löytänyt sinut.
Älä näpelöi! - Nyt meidän täytyy lähteä.
Niin, meillä on kiire.
Pidä näpit irti, tai tinttaan päin näköä! - Tohtori Bedlo.
Hän on minun poikani! - Aivan, mutta pitää rientää.
Minun on tultava mukaan. - Tottahan toki. Tuo kaveritkin.
Ehkä haluat perheretken ja haet mukaan oman äitisi.
Tohtori Scarabus varmaankin ilahtuisi.
Tohtori Scarabus? - Menemme hänen luokseen.
Ei kai tuo kaheli pääse ohjaksiin? - Kuka muu vaunuja kuljettaisi?
Minä voin olla ajurina. - Sepä mukavaa, nuorimies.
Grimes jää sitten tänne. Estelle...
Saanko istua kuskipukilla? Voin pahoin, kun istun sisällä.
Sopiihan se.
Näkemiin, tohtori.
Teillä on kelpo poika.
Muistuttaako hän äitiään? - Äiti muistuttaa häntä.
Kiitos.
Tarjoutui ajuriksi, mokoma idiootti!
Mitä te puhuitte ajuristanne?
Matkalla tallille hänelle tapahtui jotain.
Isän mukaan Grimes joutui jonkin pirullisen mielenohjailun uhriksi.
Joka tapauksessa kasvoilla oli karmiva ilme.
Silmät kiiluivat kuin mielipuolella.
Hän piti huulet irvessä ja hampaat yhdessä.
Hengitys oli kiivasta puuskutusta.
Eikö pitäisi hidastaa?
Isä!
Mitä se idiootti nyt toheloi?
Mikä sinua riivaa?
Vastaa, Rexford.
Näyttää yhtä hullulta kuin ajurinne.
Tehkää jotain! Jokin taikatemppu.
Jäisimme ilman ajuria.
Oletteko kunnossa?
Siinä se on. - Mikä?
Olisi parempi mennä sisään kahdestaan.
Mitä hyötyä siitä olisi?
Selvästikin Scarabuksen loitsut yltävät linnan ulkopuolelle. - Aivan.
Menkää toki sisään. - Rexford, mene sinä.
Täällä ei ole ketään.
Hei!
Tehkää jotain. Häivytään täältä. - Ei.
Nyt ei peräännytä heti, kun tänne asti on tultu.
Tohtori Scarabus!
Tohtori Scarabus?
Kodikas paikka...
Minua pelottaa. Isä, minä...
Mikä nyt pelottaa, kultaseni? Ei ole mitään syytä pelkoon.
Toivotan teidät tervetulleiksi, jok'ainoan.
Ettekös te olekin tohtori Craven?
On ilo tavata teidät kaikkien näiden vuosien jälkeen.
Roderick Cravenin poika vihdoinkin minun kotonani.
Isänne oli ylimpiä ystäviäni. - Ystäviä?
Kuka tämä ihastuttava olento on?
Hän... - Älkää kertoko.
Näen heti, kenelle neito on sukua.
Hän on tietenkin tyttärenne Estelle. - Niin.
Lämpimästi tervetuloa tohtori Scarabuksen kotiin.
Olette kerrassaan lumoava.
Tämä hieno nuorimies tuskin on teidän poikanne, tohtori hyvä.
Olen tohtori Bedlon poika. - Olen pahoillani.
Niin, yhdennäköisyys on perin hämmästyttävä.
Mikä iloinen asia tuo teidät luokseni, tohtori?
Edesmenneen vaimoni henki.
Edesmenneen vaimon henkikö?
En valitettavasti ymmärrä.
Tohtori Bedlo kertoi... - Hienovaraisesti.
Hän näki vaimoni Lenoren tämän linnan muurien sisäpuolella.
Pidättekö tosiaan hänen sieluaan vankina?
Tohtori Craven! Olen järkyttynyt.
On aivan järkyttävää, että luulette minusta jotain noin kauhistuttavaa.
Loukkasitte sydänjuuria myöten.
Jos väite ei pidä paikkaansa, miksi yrititte pitää meidät poissa?
En yrittänyt pitää teitä poissa. - Me kyllä näimme...
Mitä oikein teette?
Kutsun totuutta.
Lenore.
Leno...
Te kutsuitte, tohtori.
Ei tuo ole minun... - Siinä se henki on.
Voit poistua.
Pahoittelen, että tein teille vääryyttä.
Miten voin ilmaista suruni tämän karkean erehdyksen johdosta?
Istukaa toki kanssani pöytään.
Nautitaan ruosta, viinistä ja keskustelusta.
Älkäämme erotko näin ikävissä merkeissä.
Suottehan tämän ilon vanhalle miehelle? - Totta kai.
Kiitollisuuteni ei tunne rajaa.
Tohtori Bedlo ja nuoriherra...
Pyydän tohtori Cravenia istumaan oikealle puolelle tyttärensä kanssa.
Tohtori Bedloa pyydän tänne vasemmalle puolelleni. - Hyvä on.
Turha luulla, että olen unohtanut, mitä tapahtui aiemmin tänä iltana.
Toivoin, että olisitte unohtanut.
Senkö että muutitte minut korpiksi? - Korpiksi?
Tehän yrititte tappaa minut. - Entä sitten?
Olosuhteisiin nähden osoitin suurta lempeyttä.
Tiesin, että keksisitte jonkin keinon palata ennallenne.
Niin kävikin, ja kaikki on taas hyvin.
Ettekö muka yrittänyt estää tuloamme?
Enkö ole jo vakuuttanut teitä vilpittömyydestäni?
Syökää, juokaa ja antakaa minun nauttia kokonainen tunti -
vanhan ystäväni pojan rattoisasta seurasta.
Suokaa anteeksi, mutta isäni antoi ymmärtää, -
että te kaksi olitte verivihollisia.
Älkäähän nyt.
Olimme toki kilpailijoita ja vasta- pelureita mutta emme vihollisia.
Ihailin isäänne enemmän kuin ketään muuta.
Vai niin.
Aina kuitenkin vaikutti...
Vaikutti, tohtori hyvä.
Me okkultismille omistautuneet tiedämme hyvin, -
ettei kaikki ole sitä, miltä näyttää.
Pitää tosiaan paikkansa.
Kertokaapa ihmeellisestä kyvystänne loitsia käsillä.
Olen kuullut siitä suurenmoisia tarinoita mutten ole itse nähnyt.
Olen jo huomannut, että teilläkin on elemagian lahja.
Minulla on vaatimattomat keinoni.
Leikkii vaatimatonta vaikka muuttaa ihmisiä linnuiksi.
Vieläkö jauhatte siitä? Tapaus on käsitelty loppuun. - Ei ole!
Missä taikavälineeni ovat? - Turvallisessa paikassa.
Antakaa ne takaisin. - Mieluusti, mikäli vain lupaatte...
En lupaa mitään! Haastan teidät. - Taasko?
Tohtori Bedlo... - Suu tukkoon!
Tunnen metkunne.
Ette uskalla kohdata minua, kun olen selvin päin.
Oletteko selvin päin?
Tarpeeksi selvin päin nolatakseni mokoman huijarin.
Isä... - Tohtori Bedlo!
Sovitaan, etten kuullut tuota. Jatketaan keskusteluamme.
Te tosiaan pelkäätte, viheliäinen jänishousu.
Herran tähden, isä. - Suu tukkoon!
Pelkäätte rehellistä taikamittelöä.
Säälittävä äijän käppänä. - Riittää.
Kurttuinen vanha... - Riittää, tohtori!
Mitä tässä nyt pitäisi tehdä? - Ettekö osaa päättää itse?
Jatkakaa. - No niin!
Nyt nähdään, kuka on kaikista velhoista suurin.
Ettekö saa häntä luopumaan aikeistaan? - Teen parhaani.
Kuten näette, Bedlo on päättänyt kostaa.
Ja nyt... - Lopeta, isä.
Älä siinä komentele. - Tuossa kunnossa et...
Painu takaisin pöytään.
Mitä jos hän muuttaa sinut korpiksi? - Ei kuulu sinulle.
Nyt sitten...
Veni, vidi, vici!
Pelkuri siis puolustautuu.
Maistakaa tätä.
De mortuis nil nisi bene.
Senkin elostelija.
Hyvä on. Saatte maistaa tulisia taikojani.
Niissä olen vertaani vailla.
Olkaa armelias. - Yritän parhaani.
Ceterum censeo Carthaginem esse delendam.
Cave canem!
Cave canem.
Si vis pacem, para bellum.
Voi sentään. Hänen ei olisi kannattanut yrittää tuota koetta.
Se vaatii tavattoman tiivistä keskittymistä.
Voi sentään.
Vadelmahilloa.
Saanen ehdottaa, että tyttärenne menee hetkeksi lepäämään, tohtori.
Tämä oli kova järkytys. - Meidän täytyy lähteä.
Älkää ihmeessä lähtekö. Myrsky on aivan liian raju.
Odottakaa toki aamuun ja lähtekää sitten virkeinä.
Hyvää yötä, Estelle. Pidä ovi lukossa. - Pidän.
Hyvää yötä, isä. - Hyvää yötä.
Pelkäsin, että huutaisitte.
Onko jokin vialla? - Älkää nyt hätääntykö.
Pelkään pahoin, että tohtori Scarabus tappoi isäni. - Tappoi?
Näin, miten hän elehti vaivihkaa sormillaan kaksintaistelun aikana.
Meidän täytyy puhua isänne kanssa. - Hän luottaa tohtori Scarabukseen.
Pakko ainakin yrittää.
Lukossa. - Mikä neuvoksi?
Mitä oikein teette?
Ulkonemaa pitkin pääsee isänne huoneeseen. - Siinä voi kuolla.
Toivottavasti en kuole.
Lenore.
Lenore!
Oliko pakko loihtia hyytävä sää? - Oliko pakko nähdä hänet?
Olin utelias. Halusin vilkaista, kun hän nyt kerran on täällä.
Tapoit miltei matkalla. - En tiennyt, että halusit Erasmuksen tänne.
Et kerro koskaan mitään.
Pelkäsin, että hän järjestäisi takiani kohtauksen.
Avaisitko vetoketjun?
Kylmät kädet.
Sumeilemattomuutesi on aina yhtä kiehtovaa.
Sait mitä tilasit.
Väitinkö muka, että tulin viehätysvoimasi takia?
Vaurautesi ja valtasi houkuttivat. Vastineeksi tarjosin seuraani.
Jos vaadit enemmän, saat minut vain tylsistymään.
Silloin jätän sinut, niin kuin jätin Erasmuksen. - Miten, aarteeni?
Uskottelisitko minullekin, että olet kuollut? - Tokkopa.
Kerro toki, kyy povellani.
Mistä tiesit, että Craven tulisi?
Kuten kärkkäästi huomautit, en kerro sinulle koskaan mitään.
En aluksi tiennytkään. Arvasin vain, -
kun muutit sen masentavan punkeron mustarastaaksi.
Korpiksi. - Oli mikä oli.
Arvasin, ettei hän pyytäisi apua veljeskunnan velhoilta. - Aivan.
Jäljelle jäi vain tohtori Craven.
Terävä järkesi juoksee kerrassaan liukkaasti.
Mistä tiesit, että Bedlo näkisi muotokuvani Erasmuksen luona?
Melko kaukaa haettu keino houkutella Erasmus tänne.
Olet ollut luonani jo yli kaksi vuotta, rakas Lenore.
Vieläkö luulet, että jätän mitään sattuman varaan suunnitelmissani?
Mitä tarkoitat?
Tule mukaan, niin näet.
Päästä irti!
Äläkä istu rintani päällä. En ole mikään nojatuoli, idiootti.
Auta minut jalkeille.
Älä tuijota kuin aavetta. - Näin, miten sait surmasi.
Älä kailota, idiootti.
Uskottelin Scarabukselle, että olin kuollut, -
jotta voisin auttaa, jos hän kävisi kimppuunne. - Kävi jo.
Olin päästä hengestäni, kun tulin neiti Cravenin huoneesta.
Mitä teit naisen huoneessa?
Se on sivuseikka, isä. - Minä päätän siitä!
Menin varoittamaan.
Tohtori Scarabus on ottanut neidin vangiksi. - Vapautetaan hänet.
Entä neidon isä? - Jätä se minun huolekseni.
Piiloudutaan tuonne.
Kun Scarabus on mennyt tästä ohi, hae tyttö ja vie hänet pois täältä.
Entä sinä? - Viis minusta. Tottele kerrankin.
Kas vain.
On töykeää odotuttaa vieraita.
Onneksi olette kunnossa. Minne me menemme? - Ulos täältä.
Ilman isäänikö? - Meidän täytyy lähteä.
Ei ilman isääni.
Osaat olla viekas.
Mikä hänen hintansa oli? - Minunko? Kahtalainen hyöty.
Opin korkeampaa taikuutta -
ja lavastamalla kuolemani pääsin eroon määräilevistä naisista.
Mitättömäksi linnuksi muuttuminen oli pieni hinta.
Hän myös houkutteli luokseni tohtori Cravenin.
En käsitä, miksi halusit hänet tänne.
En halua Cravenia vaan hänen taikavoimansa.
Isä, meidän täytyy lähteä. - Lähteä?
Minut teljettiin huoneeseeni. Rexford päästi ulos.
Mikä hätänä? - Näin Lenoren.
Isäni kehotti lähtemään pikimmiten. - Isäsi?
Kuolema lavastettiin. Meidän täytyy nyt lähteä. - Hyvä on.
Haaskaat aikaa, Bedlo. - Hetkinen.
Et taida ymmärtää, mitä sain kestää.
Olisit varoittanut, -
että höyhenpuku suojaa korppia huonosti kylmänä joulukuun iltana.
Puhumattakaan siitä, että sulkien kasvu kutittaa.
Haukoista olisit saanut kyllä varoittaa.
Haukat kävivät matkalla kimppuun kolme kertaa.
Eikä Craven edes osannut muuttaa minua taas ihmismäiseen hahmooni.
Ihmismäiseenkö?
Jos en olisi tiennyt taikajuoman kaavaa itse, olisin yhä korppi.
Olit parempi korppina.
Minun täytyy etsiä tohtori Bedlo. - Hän kielsi...
Kaiken lisäksi hullu ajuri miltei pilkkoi minut kirveellä -
ja oma poika oli viedä hengen.
Joko tuo vuodatus riittää? Kyllä riittää.
On aika anastaa tohtori Cravenin salaisuudet.
Kiduttamallako? - Se ei ole tarpeen.
Minulla on hänen tyttärensä. - Tyttärensä?
Sehän on... hyvä ajatus.
Oletko tosiaan sitä mieltä?
Mitä aiot tehdä?
Tulkaa.
Kiiruhda, isä!
Onnittelut, tohtori Scarabus!
Mitä sinä nyt teet?
Halpamainen temppu.
Näinkö palkitset palvelukseni?
Kiittämätön hornanhenki!
Pelko pois. Saat kyllä ansiosi mukaan.
Ei aivan riittävän kuuma.
Etkö saa käsiä vapaiksi, isä? - En valitettavasti.
Tohtori Scarabus muutti minut patsaaksi ja sitoi pylvääseen.
Häpeäksihän minä olen.
Kävi mielessä hieman voimakkaampi sana.
Tiedäthän sinä, että olen epäonnistunut elämässäni kaikessa.
Vain sinä päivänä kun liityin velhojen veljeskuntaan, -
olin onnellisin mies maan päällä.
Muistan yhä, miten onnellinen olin.
Tohtori Scarabus tarjoutui opettamaan korkeampaa taikuutta, -
mikäli houkuttelisin tohtori Cravenin tänne.
En pystynyt vastustamaan niin suurenmoista palkintoa.
Usko pois, Erasmus, -
kadun syvästi, että johdin sinut ansaan.
Syyllisyys painaa muitakin.
Minäkin olen epäonnistunut elämässä.
Et kai sentään. - Kyllä vain.
En kohdannut elämää vaan käänsin sille selkäni.
Nyt tiedän, miksi isä vastusti Scarabusta.
Hän tiesi, ettei pahaa vastaan voi taistella piileksimällä.
Minua loukkaa, että Scarabus on kukoistanut lamaannukseni tähden.
Välttelemällä veljeskuntaa -
olen sallinut hänen tehdä hirmutekojaan vapaasti.
Niin tosiaan olet. - Olen pahoillani.
Oivallinen puhe, Erasmus. - Lenore.
Näytät yhä samalta. Samoin tyttö.
Olet elossa.
Oikein voimissani. - Näköjään.
Arkussa oli jonkun muun ruumis.
Jätin sinut Scarabuksen takia. - Ei...
Mitä Scarabus on tehnyt sinulle? Loitsuko sinut on muuttanut?
Ei loitsu vaan silkka ahneus.
Puhu minulle, rakas Lenore.
Erasmus, olet ihan yhtä tylsä kuin ennenkin.
Herrat, olemme valmiita aloittamaan. - Minä en ole.
Oletko eri mieltä? - Tohtori Scarabus...
Teen mitä tahansa, kunhan et satuta minua. - Isä!
Päästä minut menemään. - Entä muut?
Aivan sama mitä teet muille. - Tohtori Bedlo...
En välitä, vaikka muuttaisit minut korpiksi -
ja häätäisit yön kylmyyteen.
En välitä haukoista, kutittavista sulista enkä muusta.
Mikä tahansa on tätä parempaa. - Sinänsä hupaisa ajatus.
Etkö tosiaan välitä ystäviesi kohtalosta? - Miksi välittäisin?
Ihailen suuresti noin täydellistä petollisuutta.
Koska tohtori Craven ei saa enää tilaisuutta auttaa sinua...
Kiitos.
Kiitos!
Hyvästit tohtori Bedlolle.
Hän räpyttelee unohduksiin aivan ansaitusti.
Gort...
Parahin tohtori, nyt viemme hurmaavan tyttärenne pois täältä.
Ei! Isä...
Mitä oikein aiotte tehdä? - Niin, mitähän?
Päästä irti! - Estelle.
Senkin mielipuoli, Scarabus! - Isä!
Auttakaa.
Estelle!
Sitten tohtori Craven.
Kunpa olisi kädet vapaina.
Parahin tohtori, saatte nyt valita.
Elemagianne salaisuus tai polttorauta kasvoja vasten.
Älä kerro mitään, isä. Kuolen mieluummin.
Sitäkö tohtorikin toivoo?
Et juossut... siis lentänytkään pakoon.
Luulitko, että pakenisin? - Mitä muuta olisi pitänyt luulla?
Samantekevää.
Oletkin aina ajatellut äitisi tavoin.
Haaskaamme aikaa, tohtori.
Ehkä ajatuksenne kirkastuu, kun tyttärenne iho kärventyy.
Tee vaihteeksi jotain oikein.
Mikä on viimei...
Riittää. Tämä ei ole mikään ratkaisu.
Onko jokin ratkaisu, tohtori Scarabus? - On.
Kaksintaistelu kuolemaan asti.
Paras vain hyväksyä, tohtori, että toisen meistä on kuoltava.
Hyvä on.
Kaksintaistelu kuolemaan asti.
Erasmus, kultaseni.
Heti kun kukistit Scarabuksen, mieltäni sumentanut pilvi hälveni.
Vapauduin hänen vallastaan. Vie minut kotiin. - Isä...
Minusta... - Pysy vaiti.
Lähdetään kotiin, Estelle. Tulehan, nuorimies.
Mitä nyt, Erasmus?
Et ymmärrä.
Scarabus ohjaili minua. En tiennyt, mitä tein.
Erasmus, et voi tehdä näin!
Lenore. - Kukistettu suurmestari.
Katso nyt leninkiäni. Etkö osaa tehdä mitään oikein?
Pysy aloillasi, niin hoidan asian kuntoon.
Tärvelit asuni tyystin.
Taito ei vain ole enää tallella.
Kiitos, kultaseni. Hyvää yötä, lapsukaiset.
Erasmus.
Nyt kun Scarabus on raivattu tieltä, -
meidän täytyy leipoa sinusta välittömästi uusi suurmestari.
Toimin mielelläni yhteyshenkilönä, -
niin sinun ei tarvitse itse esittää asiaasi veljeskunnalle.
Hoidan aikanaan mielelläni apulaissihteerin pestiä.
Tohtori Bedlo. - Niin?
Luuletteko, että moinen petos annetaan anteeksi ja unohdetaan?
Petosko? Pelastin teidän kaikkien hengen.
Tehän henkemme vaaransitte alun alkaen. - Sivuseikka.
Siinä tapauksessa palauta minut oikeaan muotooni, niin poistun.
Harkitsen asiaa.
Harkitset? Johan nyt.
Kenelle luulet puhuvasi?
Ylös. - Että mitä?
Ylös. - Hetkinen, Erasmus.
Ylös. - No, johan nyt!
Ennenkuulumatonta kiittämättömyyttä.
Kehenkään ei voi enää luottaa.
Olen liian hyväntahtoinen. Se onkin ongelmani.
Tohtori Bedlo. - Mitä nyt?
Nokka tukkoon.
Korppi huus: "Ei milloinkaan."
Uploaded by Sylvesteri